Вуглеводна специфічність лектину, одержаного з плодових тіл міцени чистої (Mycena pura / Fr. / Kumm.), та його використання в гістохімічних дослідженнях - Антонюк, В.О.; Ященко, А.М.; Антонюк, Р.В.; Амбарова, Н.О. (Вiopolymers and Cell, 2009)
Мета. Дослідити вуглеводну специфічність нового лектину з плодових тіл гриба M. pura та можливість його використання у гістохімічних дослідженнях. Методи. Лектин одержували афінною хроатографією на сорбенті овомуцинi. Вуглеводну специфічність лектинів визначали за допомогою реакції пригнічення гемаглютинації гаптенами. Гістологічні матеріали фіксували у 4 %-му розчині нейтрального формаліну, а лужну фосфатазу виявляли в кріостатних нефіксованих зрізах. Результати. Вихід лектину із сировини становив 9 мг з 1 кг свіжих плодових тіл. Молекулярна маса лектину дорівнює 40 кДа. Лектин міцени слабко зв’язується з D-глюкозою та D-манозою на відміну від лектинів Pisum sativum та Leucojum vernum. Особливістю досліджуваного лектину є сильна взаємодія з лужною фосфатазою – вона виявилася найвищою серед 20 випробуваних лектинів. Але чутливість рецепторів для зв’язування лектину міцени у тканинах ссавців цим ферментом не обмежується, вона може поширюватися і на іншиі глікокон’югати складної будови, як це показано на прикладі тонкої кишки плода теляти і нирки щура. Висновки. У взаємодії лектину з глікопротеїнами, ймовірно, важлива роль належить дисахаридним ланкам GlcNAcβ(1-2)Manα(1-6) або GlcNAcβ(1- 2)Manα(1-2), які не обов’язково є термінальними.