Новий Остерський замок. Нарис з історії оборони та топографії фортифікацій - Ігнатенко, І. (Сiверянський літопис, 2020)
У статті порушені питання топографії та бойовій історії фортифікацій Нового Остра. Місто Остер, що виникло у ХІ ст. на березі однойменної річки при впадінні її в Десну, в ХІІ ст. вже мало три лінії оборонних укріплень, рештки яких зберігалися до середини ХХ ст. У 60-х рр. ХVІ ст. Остерський замок та поселення навколо нього були перенесені на нове місце, що пов'язано зі зміщенням русла Десни. На той момент Остер був замком Речі Посполитої на кордоні з Великим князівством Московським. На підставі описів ХVІ–ХVІІ ст. автор реконструював місцезнаходження замку Нового Остра. Після спалення міста та замку московитами у 1616 р. остерський староста Єреміан Залеський почав відновлювати поселення біля старого городища. Однак уряд Речі Посполитої не підтримав цього проекту й наказав відбудувати замок на місці Нового Остра, щоб місцевий гарнізон міг контролювати перевезення Десною. Для приваблення людей та поліпшення економічного стану поселення у 1628 р. уряд Речі Посполитої звільнив жителів Нового Остра від сплати податків спочатку на 8 років, а потім ще на 6 років. Внаслідок цього поселення помітно виросло. У середині ХVІІ ст. Новий Остер мав замок, укріплений дерев'яними стінами та вежами, та дві лінії оборонних укріплень навколо міської забудови. Фортифікації прикривали місто зі сходу, з інших сторін місто мало природний захист – ріки Попівку та Десну й озеро Деснище. У ході російсько-української війни 1668 р. вздовж річки Попівки від замку, зайнятого московськими ратними людьми, також були споруджені оборонні укріплення. Після другого поділу Польщі у 1793 р. західний кордон Російської імперії сильно відсунувся на захід, відтак фортеця в Острі стала непотрібною й була розібрана.