Дзвони Давньої Русі та їх знахідки на території Чернігово-Сіверщини - Дядечко, О. (Сiверянський літопис, 2020)
Мета статті – шляхом аналізу спеціальних досліджень у галузі історії, археології, мистецтвознавства та кампанології (дзвонознавства) розглянути процес становлення давньоруської дзвонарської культури; схарактеризувати особливості технології виготовлення дзвонів та проаналізувати їх знахідки на території Чернігово-Сіверщини. Методологія дослідження спирається на принцип історизму, який дозволяє розглядати історико-культурні явища в динамічному розвитку. Здійснення аналізу та систематизації джерел передбачає використання історико-порівняльного, описового та класифікаційного методів. Наукова новизна. На основі зібраних даних про знахідки дзвонів на території Чернігово-Сіверщини засвідчено їх поширення у регіоні за часів Давньої Русі принаймні з ХІІІ ст. Висновки. Після прийняття християнства дзвони стали одним із головних атрибутів церкви в Давній Русі. Їх появі передували інші ударно-сигнальні інструменти – била. З часом била у церковному вжитку сильно поступилися дзвонам. Спочатку дзвони завозилися з Німеччини, яка в Х ст. була найбільшим центром їх виробництва. Згодом з'являються перші зразки дзвонів, відлиті давньоруськими майстрами. Розвиток давньоруської дзвоноливарної справи відбувався в руслі загальноєвропейських тенденцій. Перші давньоруські дзвони були невеликими за розміром і вагою, однак з поступовим удосконаленням техніки ливарництва розміри дзвонів збільшувалися, змінювалася їх форма. В ХІІ–ХІIІ ст. популярними були так звані «вуликоподібні» дзвони та дзвони у формі «цукрова голова». Серед археологічних знахідок дзвони трапляються рідко. Це обумовлено крихкістю сплаву, з якого вони виготовлялись. На території Чернігово-Сіверщини на сьогодні зафіксовано шість знахідок давньоруських дзвонів у містах Чернігові, Любечі, Новгороді-Сіверському та Вщижі.