Кар'єрний шлях голів Ніжинського окружного суду (1874 – 1919 рр.) - Мінченко, М.В.; Федоров, І.О. (Сiверянський літопис, 2021)
Ефективне проведення судової реформи 1864 р. Олександра ІІ значною мірою залежало від професійного рівня судових працівників. Правильна організація системи забезпечувала найважливіші інтереси та блага громадян. Мета статті – окреслити умови добору та реконструювати професійний шлях голів Ніжинського окружного суду, що функціонував упродовж 1874–1919 рр. Методологія дослідження ґрунтується на принципах історизму, об’єктивності, аналізу, індукції, а також історико-генетичному, історико-порівняльному методах. Наукова новизна. Уперше сформовано професійний портрет очільників Ніжинського окружного суду за вищевказаний період. Висновки. Упродовж 1874–1919 рр. на посаді голови Ніжинського окружного суду працювали 7 осіб, із яких 5 удалося професійно ідентифікувати. Це були громадяни Російської імперії дворянського походження із вищою юридичною освітою. Професійний шлях службовця для них розпочинався у віці 21–24 років. Вони виконували обов’язки помічника столоначальника, кандидата на посаду судді, земського справника, судового слідчого. Перспектива професійного зростання служила дієвим стимулом для посадовців змінювати місце роботи не лише у межах губернії, а й Російської імперії. У системі судочинства вони почергово займали посади товариша губернського прокурора, губернського прокурора, товариша прокурора окружного суду, прокурора окружного суду, товариша прокурора судової палати, прокурора судової палати, товариша голови окружного суду, голови окружного суду. Юридичного досвіду посадовці також набували у складі судових палат і Департаменту Міністерства юстиції. Упродовж професійного шляху за сумлінну працю вони були нагороджені орденами Св. Станіслава ІІІ, ІІ, І ступенів, Св. Анни ІІІ, ІІ, І ступенів, Св. Володимира ІV, ІІІ, ІІ ступенів, Меджида ІІІ ступеня, медалями «У пам’ять війни 1853–1856 рр.», «За упокорення польського заколоту 1863–1864 рр.», «У пам’ять імператора Олександра ІІІ», «У пам’ять 300-річчя царювання дому Романових», відзнакою «За бездоганну службу», знаком «Червоний Хрест». Зарахування до чинів дійсного статського радника, таємного радника є свідченням того, що голови зробили успішну кар’єру. Через відсутність необхідної інформації у досліджуваних джерелах, професійно не ідентифіковані двоє голів, тому тема потребує подальшого вивчення.