Формування промислового пролетаріату на Півдні України у післяреформений період - Довжук, І.В. (Проблеми історії України ХІХ – початку ХХ ст., 2019)
Швидкий розвиток вугільно-металургійної промисловості Півдня України протягом 80–90-х років, поява тут величезних металургійних заводів і кам’яновугільних копалень, що відкривались на кошти переважно іноземного капіталу, викликали великий попит на робочу силу, який не міг бути задоволений тільки місцевим населенням і притягав сюди робітників із багатьох губерній Російської імперії. Промисловий пролетаріат комплектувався також за рахунок розорення дрібної кустарної промисловості, особливо у післяреформений період у зв’язку з розвитком великої фабричної промисловості. Не витримавши конкуренції, дрібні промисли закривались, а їхні власники поповнювали армію індустріальних робітників. Поряд із цим вже існувало основне ядро індустріального пролетаріату — робітничі кадри, що склалися в ході розгортання промислового перевороту. Друга половина ХІХ ст. ознаменувалася величезними змінами в економіці та виробничих відносинах. Ліквідація кріпацтва в Російській імперії дала поштовх капіталізації виробництва, розвитку підприємництва й формуванню нової суспільної верстви — промислового робітництва. Зростаючі масштаби індустріального виробництва потребували дедалі більшої кількості робочих рук, які давало село. В Україні цей процес відбувався також за рахунок міграції з інших куточків імперії. Особливістю формування робітничого класу у вугільній промисловості Донбасу було те, що робітничі кадри складалися тут в основному з двох народів — російського й українського. Відсоток українських робітників був значним не тільки на території Катеринославської губернії, де переважало українське населення, але й на території Донської області, де українське населення складало меншість. Швидкими темпами зростала питома вага вугледобувної і металургійної галузей. Однією з вагомих рис економічного розвитку України пореформеної доби стало формування важкої індустрії і добувної промисловості. Розвиток товарного виробництва, спеціалізація окремих районів на випуску певної продукції, упровадження нових технологій і техніки прискорювали формування індустріального робітництва. Унаслідок взаємодії ряду соціально-економічних факторів зайняте в промисловому секторі економіки населення набувало сукупності ознак, що перетворювало його на специфічну суспільну верству.