Історіософська концепція Пантелеймона Куліша в контексті українського національного відродження - Медвідь, Ф.М.; Твердохліб, А.І. (Проблеми історії України ХІХ – початку ХХ ст., 2019)
Досліджуються історіософські погляди оригінального українського мислителя, історика, літератора П. Куліша в контексті українського національного відродження. Українське національне відродження розглядається авторами як процес перетворення українського етносу в сучасну спільноту зі спільною мовою, спільною концепцією історії і свідомістю спільної долі. При зіставленні різних точок зору на феномен “національне відродження”, його трьох періодів та трьох етапів: академічного, культурного і політичного автори доходять висновку, що сучасний етап українського національного відродження, включаючи етап культурний і політичний, триває. Культурна фаза українського національного відродження на українських землях у складі Росії пов’язана з діяльністю культурних діячів нового покоління — М. Костомарова, П. Куліша і Т. Шевченка. Історіософія виступає як релігійно-філософські, містичні уявлення про історичний процес та схеми його розвитку. Історіософські погляди П. Куліша відкидають романтичну ідею месіанства для українського народу, а навертають до раціонального осмислення соціального поступу України. Сам П. Куліш філософські погляди, що виражають насамперед питання культурно-історичного буття народу, назвав “хутірською філософією”, що мала на меті показати як реформувати українське суспільство на основі збереження традиційних соціальних і політичних інституцій і цінностей. Вихідною засадою історіософської концепції П. Куліш взяв неоплатонічний принцип — основа світу ірраціональна, проте виявляє себе в природі, народі, в людині як раціонально, так і ірраціонально. Вища сила формує субстанцію народного життя, якою на думку мислителя, є “народний дух”, що не зводиться ні до способу мислення, ні до пізнання, а передусім є в народі, як первісна матриця сприйняття світу — “голос крові”. Суспільство П. Куліш розглядав з позиції позитивістського органічного підходу, що у своєму історичному поступі воно проходить ті самі стадії, що й окрема людина: народження — дитинство — зрілість — старість.