Точність аналізу оптичної дифракції на рельєфних ґратках методом зв’язаних хвиль - Фітьо, В.М.; Яремчук, І.Я.; Бобицький, Я.В. (Радіофізика та електроніка, 2012)
Досліджено збіжність методу зв’язаних хвиль для аналізу дифракції на деяких рельєфних ґратках в оптичному та ближньому інфрачервоному діапазонах для певних довжин хвиль. Показано, що для металічних ґраток з вузькими щілинами (прямокутний рельєф) у випадку дифракції хвиль ТЕ-поляризації за наявності резонансу залежність пропускання від кількості використаних зв’язаних хвиль монотонно прямує до певного значення з похибкою O(1/N³), а для хвиль ТМ-поляризації – з похибкою, яка осцилює відносно асимптотичного значення в межах ±O(1/N²). Похибки в коефіцієнті пропускання при використанні 101 зв’язаної хвилі складає менше ніж 0,001 для хвиль ТЕ-поляризації і 0,005 для ТМ-поляризації. Якщо маємо прямокутну діелектричну рельєфну ґратку, то похибка для обох поляризацій монотонно зменшується за виразом O(1/N³), проте наявні деякі незначні відхилення від цієї кривої. Похибки обчислення при N = 101 для хвиль ТЕ- і ТМ-поляризацій, відповідно, менші ніж 10⁻⁵ і 10⁻³. Якщо діелектрична проникність середовища ґратки міняється за косинусоїдальним законом, то дифракційна ефективність з ростом кількості зв’язаних хвиль дуже швидко прямує до асимптотичного значення.