Залежність ефективності та токсичності хіміотерапії у хворих на лімфому ходжкіна групи проміжного прогнозу від поліморфізму генів GTSP1 і MTHFR - Крячок, І.А.; Амдієв, А.А.; Титоренко, І.Б.; Каднікова, Т.В.; Алексик, О.М.; Ульянченко, К.О.; Новосад, О.І.; Філоненко, К.С.; Кущевий, Є.В.; Пастушенко, Я.В.; Скрипець, Т.В. (Онкологія, 2016)
Мета: вивчити значення молекулярно-генетичних особливостей лімфоми Ходжкіна (ЛХ) і додаткових клініко-лабораторних чинників у прогнозуванні ефективності та токсичності різних режимів хіміотерапії (ХТ) у хворих на ЛХ групи проміжного ризику для індивідуалізації лікування. Об’єкт і методи: проаналізовано ефективність (безпосередня відповідь, 2-річна безрецидивна і загальна виживаність) і токсичність лікування 164 пацієнтів із ЛХ групи проміжного прогнозу (стадії IIА і IIB з наявністю одного і більше факторів несприятливого перебігу захворювання) з використанням різних режимів ХТ: 6 BEACOPP-esc (55 хворих), 2 ВЕАСОРР-esс + 4 ABVD (56 хворих), 6 ABVD (53 особи, група порівняння). Застосовано клініко-лабораторні, інструментально-діагностичні, морфологічні, імуногістохімічні, молекулярно-генетичні, статистичні методи. Результати: безпосередня відповідь, 2-річна безрецидивна і загальна виживаність при застосуванні схем 6 BEACOPP-esc, 2 ВЕАСОРР-esс + 4 ABVD достовірно (р < 0,05) перевищували ці показники в групі порівняння; зазначені програми ХТ мали зіставну ефективність. Рівень токсичності оцінюваних програм ХТ достовірно переважав над аналогічним показником при застосуванні схеми 6 ABVD; водночас відмічено нижчу токсичність програми 2 BEACOPP-esc + 4 ABVD порівняно з програмою 6 ВЕАСОРР-esc. Показано залежність результату лікування від додаткових лабораторних чинників (рівень гемоглобіну, лейкоцитів, лейкоцитоз; p < 0,05), поліморфізму гена GSTP1 (ефективність ХТ достовірно (p < 0,05) вища у пацієнтів з генотипом Val/Val, ніж у хворих із генотипами Ile/Val та Ile/Ile), поліморфізму гена MTHFR (у хворих ізгенотипом С/С токсичність ХТ нижча, а ефективність вища порівняно з пацієнтами з генотипами C/T й особливо — T/T (p < 0,05)). Висновки: терапія хворих на ЛХ групи проміжного ризику за схемами 6 ВЕАСОРР-esc і 2 BEACOPP-esc + 4 ABVD є ефективним підходом до лікування цієї категорії пацієнтів. Доведено роль поліморфізму генів GSTP1 і MTHFR у прогнозуванні ефективності та токсичності ХТ.