Сутність і особливості інституціональних трансформацій у природно-ресурсній сфері - Сакаль, О.В. (Економіка природокористування і охорони довкілля, 2017)
Систематизовано визначення поняття інститут, узагальнено сутність і фактори інституціональних трансформацій, зокрема у природно-ресурсній сфері. Основою інституціонального розвитку суспільства й економіки у частині відносин «людина–природа–суспільство» визначено діяльність і поведінку окремого індивіда, його взаємодію з інститутами й організаціями під впливом формальних прав та неформальних обмежень. Обґрунтовано, що зміна господарського механізму природокористування належить до основних завдань інституціональних трансформацій у досліджуваній сфері. Зважаючи на специфіку й роль природно-ресурсного потенціалу для національної економіки та принципи інституціональних трансформацій (відповідно до неоінституціональної теорії), запропоновано суб’єкт-об’єктні відносини у природокористуванні вважати надскладними, що утруднює або й унеможливлює забезпечення достатнього рівня ймовірності прогнозування їх розвитку. Для зменшення інституціональної невизначеності та підвищення вірогідності прогнозування ризику ключову роль відведено інститутам регулювання й управління природокористуванням. Вирішальне значення при цьому має інтерналізація зовнішніх ефектів, наближення граничних суспільних і приватних вигод (витрат), ураховуючи феномен суспільних благ.