Перспективна роль природного газу в рамках «зеленого переходу» ЄС: аналітичний огляд - Юхимець, Р.С. (Економіка промисловості, 2020)
Розглянуто загальноєвропейські та національні програмні документи, що визначають цілі розвитку європейської економіки й енергетики. Мета дослідження обумовлена зміною у європейській політиці бачення майбутніх перспектив природного газу при встановленні жорстких кліматичних вимог та прагненням досягти вуглецево-нейтрального рівня розвитку економіки. Очікування «золотої доби» природного газу викликане успіхами«сланцевої революції» у США, надіями на повторення американського успіху видобутку сланцевого газу в інших частинах світу, збільшенням транспортування природного газу газопроводами та LNG-танкерами, зниженням темпів розвитку атомної енергетики та подальшим зменшенням собівартості видобутку сланцевого газу.Зміна європейської енергетичної політики в напрямі посилення вимог до екологічності, зменшення викидів парникових газів (ПГ), посилення ролі Європи у протидії змінам клімату спричиняє невизначеність щодо перспектив природного газу як енергоресурсу. Україна, обравши європейський вектор розвитку, зацікавлена в рамках своїх міжнародних зобов’язань та євроінтеграційних прагнень відповідати вимогам європейської політики. Це зумовлює потребу в адаптації національних програм і стратегій розвитку до нових умов та викликів, що виникають у Європейському Союзі. Аналіз основних програмних документів ЄС щодо перспектив розвитку природного газу та інших синтетичних газів уможливлює перегляд національних планів розвитку щодо адаптації внутрішньої розвинутої газової інфраструктури до нових можливостей на ринку задля того, щоб Україна в подальшому була конкурентоспроможною на європейському ринку газу, а споживачі могли одержувати енергоресурси належної якості за конкурентними цінами.Комплекс проблем, які виникають у країнах-членах ЄС щодо забезпечення стимулів для впровадження синтетичних, «зелених» газів, ухвалення відповідних регуляторних і фінансових механізмів, що дозволять залучати інвестиції в розвиток нової інфраструктури або розробку нових технологій, потребує від уряду України визначення пріоритетів економічного розвитку, формування дорожньої карти трансформації енергетичної системи відповідно до нових міжнародних вимог, внутрішніх потреб та економічної спроможності реалізувати ті чи інші технологічні трансформації. Органи центральної влади спільно з учасниками енергетичного ринку мають сформувати загальнодержавне бачення щодо вектора розвитку енергетичного сектору України та місця природного газу в енергозабезпеченні України до 2050 року.