Статус давньогрецької мови в "латинських школах" Гетьманщини та Слобідської України (XVIII – початок ХІХ ст.) - Посохова, Л. (Український історичний журнал, 2021)
Мета дослідження полягає у встановленні ролі та місця давньогрецької мови в навчальному курсі Києво-Могилянської академії, Чернігівського, Харківського, Переяславського колеґіумів у XVIII – на початку ХІХ ст. З’ясовуються методи викладання, кількісні, станові й інші характеристики учителів та учнів, мотиви вивчення мови духівництвом, представниками інших станів. Використано методологічні принципи інтелектуальної й культурної історії, історії повсякденності, просопографії (при створенні колективного портрета викладача). Акцент зроблено на виявленні та аналізі діловодної документації, на підставі якої реконструюються навчальні практики. Висновки. У православному церковному дискурсі підкреслювалася зацікавленість давньогрецькою мовою, утім вона мала неоднакові прояви в різні часи. У Києво- Братському колеґіумі викладання розпочалося ще у ХVII ст., і саме на цей досвід орієнтувались у Чернігівському, Харківському, Переяславському колеґіумах. У 1730–1760-х рр. викладання згаданої мови у цих школах набуло системності та дисциплінарного статусу. Такі досягнення були пов’язані з використанням напрацювань нових європейських центрів орієнталістики, практик університетів, єзуїтських колеґіумів. В останній третині XVIII ст. давньогрецька мова в «латинських школах» стала повноцінною академічною дисципліною, відповідаючи вимогам, які висувалися до світських і духовних закладів модерної доби. Розв’язання ключових питань (як, що, кому, на якій стадії та навіщо викладати) було поєднано з ширшими дискусіями, релігійними, ідеологічними й культурними пошуками епохи. Києво-Могилянська академія та колеґіуми сформулювали свою відповідь на ці виклики, вдало поєднавши інерцію традицій із прагненнями до новацій.