Вуличний простір міст українських губерній у контексті модернізаційних процесів другої половини ХІХ — початку ХХ ст. - Шевченко, В.В. (Проблеми історії України ХІХ – початку ХХ ст., 2017)
Однією з важливих складових розвитку міста, що визначає якість життя у ньому, є благоустрій території, зокрема вулично-дорожньої мережі. В українських губерніях Російської імперії модернізаційні процеси у цій сфері розпочалися в першій половині ХIХ ст. із запровадження планування та цілеспрямованого улаштування твердого покриття. Однак у дореформений період місцева влада фактично не переймалася впорядкуванням вулиць. Причини такої ситуації полягали у відсутності у законодавстві відповідних норм, нестачі коштів, невмінні та небажанні очільників міст вирішувати подібні проблеми. Тому повсюдно міські дороги майже нічим не відрізнялися від сільських. Помітні зміни почали відбуватися після набуття чинності Міським положенням 1870 р., в якому благоустрій було визначено основним завданням діяльності громадських управлінь. Для забезпечення його практичного втілення міські думи шукали як різні джерела фінансування (цільові збори з населення, випуск облігацій, кредит, запасні капітали, понадкошторисні прибутки міських банків, благодійні внески), так і ефективніші матеріали (асфальт, бетон) та нові технології (гудронування). Незважаючи на те, що на початку ХХ ст. вуличний простір переважної частини міських поселень залишався маловпорядкованим, зрушення, хоч і дуже повільно, але відбувалися. Для містян же сам факт наявності кам’яних мостових і тротуарів, навіть попри створюваний їздою по них шум, уособлював добробут, краще життя та був предметом гордості.