Основні принципи і схема тектонічного районування Українських Карпат - Лозиняк, П.; Петрошкевич, М. (Праці наукового товариства ім. Шевченка, 2007)
Фаціяльна зональність Карпат, на думку багатьох дослідників, обумовлена розділенням на ранніх етапах їх геосинклінального розвитку на окремі троги та підняття. За основу тектонічного районування области взяті літолого-фаціяльні відміни порід крейди, а для структур нижчого порядку — палеогену. За цими ознаками у складчастій частині Українських Карпат виділені (з півдня на північ): Лесарненський, П’єнінський, Рахівський, Сухівський, Магурський, Шипоцький, Субсілезький і Сколівський покрови — шар’яжі. У моласовому комплексі передгір’я Карпат встановлені Слобідський та Стебницький покрови, які ми об’єднуємо в один Дрогобицький шар’яж. Останній разом із шар’яжами флішових утворень нагромаджені в Підкарпатському рифтогені і зупинені в подальшому русі на північний схід Косівсько-Угерською зоною та Отинським горстом.